Adaptartea Bubuloimare
ABC NEWS ANCHOR: E greu sa nu fii impresionat
cind vezi cum case intregi sunt maturate
de inundatii.
CBS EARLY: Incendii ce izbucnesc dintr-un capat
al Texasului pina in celalalt capat.
Tornade...
o duzina de tornade s-au raspindit deja...
Liberalii vor spune: ei bine, daca e rece
e incalzirea globala, daca ninge e iarasi incalzirea globala,
daca-i fierbinte e incalzirea globala. Dar nu-i nimic
care sa nu ateste ca avem de-a face cu incalzirea globala.
MSNBC: Ultimele estimari pentru reconstructia in urma uraganului Irene,
s-au ridicat deja la 7 miliarde de dolari.
CBS: 2011 este privit
ca fiind cel mai costisitor an din puct de vedere al distrugerilor cauzate de starea vremii.
O inundatie de proportii istorice a lovit Nepalul.
Aceasta oroare
a incendiilor dezlantuite a lovit din nou Rusia.
CHANNEL 5: Spun ca nu se poate compara
cu nimic din ce-au mai vazut anterior.
16 din ultimii 20 de ani au recorduri de temperaturi inalte.
STUART: Stiinta nu este in...
ED BEGLEY JR: Este in...
STUART MALE REPORTER: Nu...
ED BEGLEY JR: Stuart aproape ca a prevazut asta.
Dezbaterea s-a terminat.
STUART: Nu, dezbaterea nu s-a terminat
MALE: Globul pamintesc se raceste in acest moment
iar asta s-a accentuat incepind cu 2002.
GLEN BECK: Consensul a avut loc in sensul ca nu exista nici un consens.
LEWIS BLACK: Vreau sa spun, cum ai putea sa nu ... incalzirea globala
e reala.
PIERS MORGAN: Suntem aproape de o implozie aici.
JOHN COLEMAN: Virfurile de gheata, polii, nu se vor topi,
iar oceanele nu vor inunda coastele.
Va promit ca in 20 de ani incepind cu ziua de azi,
eu voi fi cel care ride.
JAMES BALOG: Cel mai rau lucru care s-ar putea intimpla
e sa ma ud un pic mai tare daca ramin pe loc.
SVAV JONATANSSON: Nu.
Cazi, incerci sa fugi, te lovesti la genunchi de o bucata
de gheata, si ti-ai zdrelit genunchiul.
JAMES BALOG: Ah, trebuie sa am imaginea asta.
SVAV JONATANSSON: Prima oara cind am lucrat cu James,
era clar cum vede el lucrurile, stii ?
JAMES BALOG: Deja mai rapid !
Pentru ca lumina asta n-o sa tina o vesnicie.
SVAV JONATANSSON: Preseaza... in cautarea a ceva.
JAMES BALOG: Ai fringhie in masina ?
SVAV JONATANSSON: Da.
JAMES BALOG: Intoarce-te si vino cu ce ai.
SVAV JONATANSSON: Okay.
JAMES BALOG: In regula, eu...
Mai mult ca sigur c-o sa ma ud, nu ?
De fapt, sunt atit de sigur c-o sa ma ud,
incit mi-am scos incaltamintea din picioare.
SVAV JONATANSSON: Si a fost foarte interesant
pentru ca a fost pentru prima data
cind a putut sa priveasca gheata in felul asta.
S-a indragostit cu adevarat.
JAMES BALOG: Exista acest Univers destul de limitat
cu atitea forme variate...
Aproape ca e suprarealist, cu alte cuvinte.
Sculptural, arhitectural...
nebunesc, ridicol de frumos.
Si asta-i momentul in care mi-am spus: "clar, e o poveste cu ceva pe gheata".
Cumva.
Aveam, aaa... vreo 25 de ani sau pe-acolo, cred.
Imi definitivasem masteratul in geomorfologie.
Si... aaa, imi plaacea stiinta,
desi nu eram prea interesat sa devin om de stiinta.
Lumea moderna a stiintei se baza doar pe statistica
si modelare computerizata si nu prea eram eu ala care sa-i placa asta.
Nu stiam pe nimeni in lumea fotografiei,
n-aveam nici cea mai mica cunostinta despre fotografii.
Dar, un avint tineresc te poate duce departe,
facind lucrurile sa se-ntimple, deci cam asa a stat treaba.
Si mi-a intrat in cap aceasta idee ca cea mai mare problema
a timpului nostru era interactiunea intre oameni si natura.
Iar pe unul dintre subiecte am demarat prin a-i analiza pe oamenii pasionati de vinatoare.
Dar erau niste poze oribile, singeroase, la care iti venea greu sa te uiti
greu si pentru mine de privit, chiar si azi.
Si astfel, cind mi-a venit aceasta idee de a ma uita la viata salbatica,
mi-am dat seama ca trebuie sa arat toate chestiile astea
intr-o forma mult mai seducatoare.
Si a trebuit s-o fac in felul
care le-ar produce oamenilor angajament: introdu-i in proces.
LOUIS PSIHOYOS: Totdeauna se uita la vederea de ansamblu.
Stii cum e ? Nici nu se uita la bucatele mici din tabloul global.
Este atent la ceea ce face umanitatea la nivel global,
dintr-o perspectiva foarte mare.
Cartile lui... te forteaza sa privesti natura intr-o asemenea maniera
cu totul neobisnuita.
Te forteaza sa gindesti.
Ma forteaza si pe mine sa gindesc.
Si asta iubesc eu la munca lui James.
KITTY BOONE: Stii, Ansel Adams a fost parintele
tuturor fotografiilor de peisaj si a creat o miscare
in jurul salbaticiei asa cum doar imaginile o pot realiza.
Si acum il avem pe James, care are cam acelasi stil de a privi lucrurile.
Dar e capabil de mai multe cu ajutorul tehnologiei.
DR. SYLIA EARLE: Nu-i doar o cale
de a te actara pe munti si a ajunge pe piscuri.
Poseda abilitatea de a captura intr-o anume maniera aparte si apoi comunica.
Sa observi si sa stii ceva e un lucru, dar sa imparti asta cu altii
poate sa schimbe infatisarea lumii crucial.
JAMES BALOG: Am facut cercetari vreme de citiva ani
pe tema schimbarii climatului,
incercind sa aflu ce s-ar putea fotografia in ce priveste schimbarile climatice
si s-ar putea concretiza in fotografii interesante.
Si nu am facut altceva decit sa realizez un singur lucru, si anume ca, pentru mine,
ceea ce suna corect a fost gheata.
DENNIS DIMICK: A venit la noi cu o propunere
sa realizam profilul unui ghetar din Islanda.
Am analizat cu atentie propunerea, arata bine totul,
asa ca ne-am zis: de ce sa nu dezvoltam povestea ?
A fost pe coperta unei reviste.
Cea mai populara, cea mai mult citita poveste din ultimii 5 ani.
JAMES BALOG: Din modul cum a fost scrisa povestea,
am inceput prin a da o directie puternica
faptului ca e mai mult o misiune de salvare pentru ceva cu mult mai mare,
intr-un timp mult mai indelungat decit ne gindisem initial.
Ghetarul Solheim, Ghetarul Sunhouse in miscare deja,
sunt primii la care am fost.
Acest ghetar scadea cu citeva sute de picioare pe an;
ceea ce inseamna foarte mult.
De obicei se maresc un pic in timpul iernii,
scad un pic in timpul verii;
dar cind vezi niste schimbari atit de majore,
e ceva ce iese din raza normalului.
Am avut senzatia clara ca ghetarul e pe moarte;
ca un om batrin si decrepit, care, stiti voi,
cade la pamint si moare.
Complet evocator si foarte emotional.
Ca un tip caruia i-au placut drumetiile pe munte
cam in toata viata mea, aaa... cineva pregatit in
stiintele pamintului, nu mi-am imaginat niciodata
ca as putea sa vad anumite chestii atit de mari disparind
intr-o atit de scurta perioada de timp.
Dar cind s-a-ntimplat... cind am vazut asta si mi-am dat seama, Dumnezeule,
avem o puternica piesa din istorie care este dezvaluita
in aceste fotografii iar eu trebuie sa ma intorc mereu in aceleasi puncte.
Prin urmare, am pozitionat un intreg set de camere in diverse pozitii
in jurul ghetarului, unde nu voi face altceva decit sa ma-ntorc
si sa trag un singur cadru.
Stiti cum e, o data in aprilie, odata in octombrie,
si abia atunci vom vedea si vom realiza cum ghetarul se schimba intr-un interval de 6 luni.
JAMES BALOG: Exact unde este Svav.
Chiar acolo.
Exact unde era gheata inainte.
Acolo.
Corect ? Terminat.
JEFF ORLOWSKI: Aaa... corect, asta-i unde...
JAMES BALOG: Ghetarul ala s-a schimbat atit de mult, incit
nu glumesc, cam vreo 3 ore am stat acolo,
uitindu-ne la urmele de acum 6 luni,
vazind cum dispare ghetarul... trebuie ca gresim undeva,
sigur nu ne aflam in locul potrivit.
Pareau a fi de-acolo.
JAMES BALOG: Si cind am vazut toate astea, luminile s-au stins pentru mine
si am realizat ca lumea nu vrea sa auda
despre alte studii statistice modelare computerizata,
si mai multe proiectii... ce au ei nevoie e ceva ce trebuie sa fie credibil, palpabil
o dovada vizuala usor de inteles a evidentei,
ceva care-i duce direct in miezul problemei.
Deci am creat acest proiect numit Extreme Ice Survey, mai pe scurt EIS.
Scopul initial a fost de a pune
cele 25 de camere ale noastre si a le tine 3 ani.
Si vor trage cadre in fiecare ora insa doar in timpul zilei.
Vom face download din fiecare din aceste camere
le vom transforma in frame-uri individuale pe care le vom grupa in videoclipuri,
care ne vor arata modul in care se schimba forma peisajului.
Credeam ca-i destul de simplu,
n-ai nimic de facut in tot acest timp decit sa cumperi echipamentele din raft,
sa le pui impreuna si sa le montezi.
Cit am putut fi de naiv !
A, mai era si un computer special customizat care trebuia sa fie realizat
si erau citeva mii de detalii de proiectare care trebuiau
sa fie realizate si o multime de teste si erori,
pentru ca era pionierat, nimeni n-a mai construit asa ceva inainte.
Si atunci a devenit clar pentru mine: avea sa fie un efort de echipa.
ADAM LEWINTER: N-am fost inclus in partea cu fotografiile,
dar am vorbit cu el sa vin si sa-mi arunc o privire.
Pentru ca eram curios si voiam cu adevarat sa fac orice pot
ca sa-mi pun piciorul in dreptul usii.
JAMES BALOG: Svav este asistentul de teren in Islanda.
Esti pregatit ?
SVAV JONATANSSON: Atit de pregatit cit pot sa fiu acum.
DR. JASON BOX: Sunt cu atit mai atractive
pentru ca cred ca tin mai mult de pictura,
si totusi ramin niste ghetari foarte mari.
JAMES BALOG: Jason are o vasta experienta
in ceea ce priveste ghetarii Groenlandei, logistica de care e nevoie in Groenlanda,
despre modul in care se comporta ghetarii.
Tadeste un savant care studiaza ghetarii, putem spune ca este "tata" acestei stiinte,
cel care a pus bazele in materie de cunostinte despre ghetarii din Alaska.
SUZANNE BALOG: Scopul si dimensiunea programului EIS e mult mai mare
decit oricare alt proiect de cind il cunosc eu.
Vor munci toata ziua, in micutul nostru...
ceea ce obisnuiam sa numim garaj, transformat intr-un atelier de lucru
pina undeva in jur de 11-12 noaptea.
JEFF ORLOWSKI: James mi-a trimis o lista cu fel de fel de chestii
de care n-am auzit niciodata, vreau sa spun bolturi de gheata si crampoane,
toate chestiile astea tehnice pentru catarare
pe care nu le-am mai folosit niciodata inainte de asta.
Imi amintesc ca ma gindeam ca n-o sa vreau niciodata sa ma catar pe un ghetar
sau orice alte chestii pe baza de gheata, e periculos, o sa mor,
dar bineinteles, cu toate astea, m-am dus cu James in Islanda.
Isuse...
JAMES BALOG: Ce ?
SVAV JONATANSSON: Tocmai am zis: "Isuse Christoase".
SVAV JONATANSSON: Vreau doar sa reliefez cit de rea
este vremea.
JAMES BALOG: Da, n-am nevoie de asta.
M-am prins.
JEFF ORLOWSKI: The essence Esenta sistemului de camere se bazeaza
pe faptul ca montezi niste electronice destul de delicate
in cele mai dure conditii de pe planeta.
ADAM LEWINTER: Trebuie sa faca fata celor mai mari uragane, cu cele mai puternice vinturi.
JEFF ORLOWSKI: Negative Temperaturi negative de -40 de grade.
ADAM LEWINTER: Nu-i chiar cel mai dragut mediu
in care sa functioneze niste piese de tehnologie inalta.
JAMES BALOG: Oricit de mari ar fi pericolele acestui bolovan,
exista un punct de vedere mult mai bun.
Ei bine, vom gasi un loc in care sa ascundem camera;
astea-s vestile bune.
Vestile proaste sunt ca avem un proiect major pe care sa il incercam
si avem nevoie de "ancore" si suport.
Asta da o stare de confuzie.
Uita-te cit de fina e chestia asta.
Da, ar trebui sa fie in sectorul asta, chiar aici.
Uh... Sa ocolim pe partea cealalta.
Super ! Este fantastic.
Uita-te la asta !
Exact ce voiam.
Okay.. Ei bine, iata-ne si aici.
In sfirsit, primul "ochi" din ghetar.
Hai sa... sa vedem ce ne-aduc citiva ani.
JEFF ORLOWSKI: Am instalat 5 camere
in total in acea incursiune.
Dupa aia am plecat in Groenlanda.
JAMES BALOG: Cind ghetarii au spart aceste gigantice aisberguri
impingindu-le in ocean, asta se numeste un fel de "nastere". N-as-t-e-r-e.
Chiar din primul moment de cind ghetarii au fost impinsi in ocean, cu sute de mii
de ani in urma, gheata se refacea mereu.
Dar ceea ce vedem noi acum e o Groenlanda cu un strat de gheata subtiat,
care pierde din ce in ce mai multa gheata si apa in favoarea oceanului.
Pin'aici inca e bine, sa zicem.
Mda. Sintem chiar aici.
JAMES BALOG:
E ca si cum ai face portretulunui om.
Ii stiti pe, aaa... Richard Avendan
si Irving Penn, care si-au format intreaga cariera realizind portrete
cu fizionomii reprezentative, si care au gasit totusi o variabilitate aproape infinita
si frumusete fara margini si o nesfirsita magie in fetele acelea, iar pentru mine
reprezinta cam acelasi lucru pe care-l facem noi aici.
Stiti, la un moment dat poti simti tensiunea intre aceasta imensa
putere durabila a acestor ghetari si propria lor fragilitate.
Stiti, vin dintr-un maret loc senin,
si pur si simplu se farimiteaza
in aceste mititele bucati de gheata care ajung in cele din urma in ocean.
E o nebunie.
JEFF ORLOWSKI: La prima mea calatorie in Groenlanda, imi amintesc ca tocmai asezam
una dintre camerele video pe ghetarul Store.
Am ajuns acolo, si am vazut aceasta... sa spunem cu adevarat
bizara peninsula.
Era ca si cum s-ar fi cocotat sus, vorbesc de partea vizibila a
ghetarului, acolo unde el se sfirsea.
JAMES BALOG: Toata chestia asta va continua sa se sfarime pe tot parcursul verii, omule.
Uita-te la asta.
Acele peninsule sunt... e doar o chestiune de zile
in cel mai bun caz citeva saptamini.
JEFF ORLOWSKI: Era urias.
Avea lungimea a 5 terenuri de fotbal, vreo 1.500 de picioare in lungime.
Si vreo 300 de picioare de la suprafata apei.
Asa ca am aranjat camerele, de asemenea si camera video,
le-am indreptat exact acolo, catre acea peninsula,
si le-am pus pe asteptare.
In caz ca...
JASON BOX: Oh, Dumnezeule, tocmai s-a format o fisura gigantica.
Vezi toata insula aia... se indeparteaza.
A-nceput, omule !
JEFF ORLOWSKI: Eram acolo
doar pentru maxim cite o ora.
Si, in mod absurd cumva, am reusit sa "capturam" pe pelicula un eveniment
care poate fi filmat foarte rar.
JAMES BALOG: S-a intimplat chestia asta mare
exact sub nasul nostru, si s-a-ntimplat chiar atunci.
Dar simteam cum timpul trece, stii.
Si trebuia sa scoatem camerele alea.
JAMES BALOG: Ok. In timp util.
SVAV JONATANSSON: Toata logistica...
era o intreaga nebunie.
Iti reaminteste cit de departe esti de a prinde ideea de baza.
JAMES BALOG: Capu' sus !
Capu' sus !
Strins, strins, strins.
JAMES BALOG: Aceasta e cina pentru azi,
tocmai am gasit-o.
DR. JASON BOX: 8.
7. 6. 5.
E un mod de a calatori, prietene.
Am sfirsit prin a instala cam o duzina de camere in Groenlanda,
cinci in Islanda, cinci in Alaska si doua in Montana.
Frankly, nu-mi vine sa cred ca am dus
toata treaba la capat.
Stiti, acum vreo 20 de ani in urma,
eram un sceptic referitor la schimbarile climatice.
Credeam ca se bazeaza doar pe modelare pe computer,
ma gindeama ca avem de-a face doar cu o multime de hiperbole
care au fost realizate pentru a sluji vreo cauza a vreunor activisti.
Dar, mai important decit atit, nu ma gindeam ca oamenii ar fi capabili
sa schimbe in mod fundamental formele de baza si chimia
intregii aceste planete imense.
Nu parea a fi probabil, nu parea a fi posibil.
Iar mai apoi am invatat despre ce se petrece in inima de gheata.
Istoria unui climat stravechi
care a fost impregnata in adincuri.
Si istoria pe care ne-o spun ghetarii.
DR. TAD PFEFFER: Groenlanda
Straturile de gheata ale Groenlandei si Antarcticii sunt aceste gigantice cupole de gheata
care pastreaza inregistrari de climat, in mod asemanator cu inelele copacilor.
Zapada se depune la virf, se transforma in gheata,
iar savantii specializati pot fora gauri prin straturile de gheata
scot afara mostre si le examineaza, si nu vorbim doar de gheata aici,
dar deasemenea si despre pungi de aer stravechi care a fost "incastrat" in gheata.
Doar uitindu-ne la chimia ghetii, putem invata
despre temperaturile din trecut, iar analizind aerul
putem de fapt masura care a fost continutul de dioxid de carbon.
Unul dintre lucrurile pe care le-am invatat e ca in trecut temperaturile
si dioxidul de carbon variau la unison, impreuna.
Urcau impreuna, coborau impreuna.
Iar in ultimii 800.000 de ani si ceva,
dioxidul de carbon din atmosfera nu a fost niciodata mai ridicat
de, sa spunem, cam 280 ppm.
Asta pina cind am inceput sa adaugam in mod fortat dioxid de carbon in atmosfera.
Iar acum avem un nivel de vreo 390 ppm.
Iar asta-i cam cu 40% mai mult decit a fost
cind procentul dioxidului de carbon varia doar din motive naturale.
Insa acum ne-ndreptam repede spre 500 ppm, sau chiar si mai mult.
DR. SYNTE PEACOCK: E un nivel ce variaza de la 100 la 1000 ori mai mult
decit atunci cind lucrurile evoluau
de la sine, in mod natural.
Chestia cea mai uimitoare pentru mine e ca vedem deja impactul
pentru ca schimbarea a fost deja destul de mica, nu ?
Vorbim de 8 grade Celsius,
cam 1.5 grade Farenheit din 1850, sau pe-acolo.
Si deja am vazut atit de multe chestii...
chestii nebunesti adica...
JAMES BALOG: Ce conteaza pentru mine mai mult decit notiunea
de schimbare climatica e ca aerul se schimba.
Aerul datorita caruia traim, aerul care ne tine in viata,
caracteristicile de baza si compozitia chimica ale aerului se schimba.
Vorbim de chestia pe care tu si cu mine o respiram.
Si afecteaza absolut orice in agricultura,
in resursele de apa a tuturor plantelor si animalelor din jurul nostru.
DR. TERRY ROOT: Plantele
si animalele sint deja pe drumul extinctiei.
Sint pe cale de disparitie de 100 de ori mai repede acum
decit ar fi fost acum 1000 de ani in urma.
Iar cum clima continua sa se-ncalzeasca, vom continua sa pierdem si mai mult,
si mai mult, din ce in ce mai multe specii pentru ca introducem
din ce in ce mai multi factori distrugatori.
Ne indreptam catre un eveniment de disparitie in masa
care s-ar putea intimpla in urmatorii 200 pina in 300 de ani.
Eveniment de disparitie in masa inseamna ca vom pirede jumatate,
sau poate 3/4 din numarul de specii
care exista acum pe planeta.
Vom pierde plantele care curata apa ?
Plantele care curata aerul ?
Daca nu mai exista "polenizatori" care sa... polenizeze,
atunci trebuie sa facem procesul manual.
Si deja se face asta in China...
unde totul se face "la mina".
DR. THOMAS SWETNAM: In ultimii 20 de ani am pierdut
aproape 20% din paduri
in Arizona-New Mexico.
Si e un inalt nivel de mortalitate in aceste zone impadurite.
Vedem ca are loc o crestere ca lungime a timpului incendiilor
cu mai mult de 2 luni, incendii masive
in vestul Statelor Unite in ultimii 20 de ani,
si vedem incendii din ce in ce mai mari. - Din ce in ce mai extreme.
Nu e o simpla intimplare faptul ca am vazut multe evenimente rare
intimplindu-se intr-o secventa anume, stii.
Exista un motiv anume pentru asta.
Am vazut schimbari extraordinare in mediul nostru.
DR. PETER HOEPPE: Munich Re este cea mai mare companie din lume
specializata in re-asigurare iar modelul nostru de afaceri este
de a furniza asigurari pentru companiile de profil.
Asa cum Munich Re este un re-asigurator major in fata pericolelor naturale,
catastrofe naturale; avem nevoie
sa cunoastem foarte bine care sunt riscurile.
Am descoperit unele trenduri atit in procentaje
cit si in rindul pericolelor naturale care le-au cauzat.
Si, foarte interesant, in ceea ce priveste recentele evenimente climatice,
activitatile - in primul rind emisiile de gaze,
isi aduc contributia la alte evenimente mult mai intense.
Nu pot fi asumate doar printr-o mai buna raportare,
trebuie sa fie si explicate prin schimbarile
conditiilor atmosferice.
DR. GERALD MEEHL: Imaginati-va un jucator de baseball care e "pe steroizi"
care alege o banda si alearga pina acasa.
Puteti spune ca aceasta alergare pina acasa se datoreaza faptului ca ia steroizi ?
Ei bine, steroizii apar oricum in mod natural in cantitati destul de mici
in sistem, insa prin suplimentarea cu doar inca putin
a acestor steroizi va puteti schimba fondul fizic
si sa va cresteti sansele de a efectua performante
si asta-i exact ceea ce se-ntimpla in sistemul climatic.
Gazele de sera apar in cantitati foarte mici, insa prin cresterea
cu doar foarte putin a lor, schimbati sistemul natural de baza
al sistemului si-l faceti mult mai susceptibil
la extreme crescute.
JAMES BALOG: Daca ai un abces la un dinte, ce faceti:
o sa umblati din dentist in dentist
pina gasiti un dentist care va spune:
ahhh, nu-ti fa griji ?
Lasa dintele in pace.
Sau il veti scoate pentru ca mai multi
din ceilalti dentisti ti-au spus ca ai o problema ?
Cam asta e ce facem noi cu schimbarile climatice.
Ne putem contrazice pe tema asta secole intregi.
Inca ne mai ciondanim cu privire la un aspect minor numit evolutie,
o chestie mica despre cum omul caruia ii era frica de evenimente naturale a ajuns pe luna.
Nu mai avem timp.
HELICOPTER PILOT: Avem presiune scazuta la ulei
la motorul numarul 2.
Asa ca opresc motorul numarul 2.
Dar nu putem zbura cu un singur motor.
JAMES BALOG: You look out Te uiti afara pe fereastra la apa marii
cu aisberguri plutind peste tot si realizezi ca daca vom cadea acolo,
vom mai trai inca vreo 5 minute
dar in urmatoarele 10 minute suntem morti, clar.
DR. JASON BOX: Brigada de pompieri e in asteptare
in caz ca avem evoie de ajutorul lor.
SUZANNE BALOG: Avea nevoie de aventura asta.
Asta il face sa fie ceea ce este.
Asta e barbatul, omul cu care m-am maritat.
Daca imi doresc citeodata sa-mi fie mai aproape
si sa vina acasa la ora 5 ?
Ca sotie, da.
Ca fiinta umana, stiu ca trebuie sa continue, deci...
SIMONE BALOG: Se afla intr-o vesnica cautare
a ceva.
Pleaca pur si simplu sperind ca ceva
din ceea ce face il va conduce in directia cea buna
si cred ca acest EIS e ce trebuie.
Intentioneaza sa aiba un impact global.
Nu l-am mai vazut niciodata atit de pasionat
la alte proiecte mai inainte de asta.
SVAV JONATANSSON: In regula, pe aici.
E treaba mea sa duc acolo fiecare cuplu
in lunile in care verifica starea camerelor video.
Sa mergem peste tot sa vedem daca treaba-i in regula.
Intotdeauna e o posibilitate ca ceva sa se-ntimple.
Asta doar... toata aceasta bucata se va sparge
in bucati; bucati care vor zbura cine stie unde.
Evident, rocile nu stiu sa citeasca avertizarile noastre.
JAMES BALOG: Au fost facute doar 8 poze
in ultimele 24 de ore in care ceva pare ciudat.
De fapt, foarte ciudat.
DR. JASON BOX: Inca mai poate face capturi.
JAMES BALOG: Haide, te rog !
Te rog sa functionezi !
E moarta.
Trebuie ca a murit.
JASON BOX: Bine, deci...
JAMES BALOG: Tot ce-am incercat a fost in zadar.
ADAM LEWINTER: Din nou. Iar zebre...
JEFF ORLOWSKI: Am avut esecuri numeroase,
sau acelasi tip de esec de mai multe ori.
Am avut camere ingropate la 15 sau 20 de picioare sub zapada.
Dumne...
JEFF ORLOWSKI: Am avut ferestre de plexiglas sablate de nisip.
Am gasit baterii explodate inauntrul camerelor.
ADAM LEWINTER: Cred c-a fost un fel de pasare
care a stricat-o din gresala.
ADAM LEWINTER: Asta a facut o vulpe cablurilor
cind nu exista atentie suficienta.
ADAM LEWINTER: He had A cheltuit o groaza de bani,
bani personali, adusi din Alaska, apoi in Groenlanda
iar atunci cind pleci, vrei ca sa mearga,
si atunci cind ceva nu merge, te simti departe de orice
sau oricine te-ar putea ajuta.
JAMES BALOG: Cred ca-i in voltmetrul ala.
Toata obsesia asta nu-nseamna nimic
daca o micuta piesa electronica nu merge, comparativ cu una mare.
Daca n-am fotografii, n-am nimic.
Stii cum e, esec total.
Nu, e moarta, sau nu merge.
Punct, scoasa din uz, pur si simplu moarta.
E moarta.
Dumnezeule, dupa toate prin care-am trecut !
Dupa toate astea, e efectiv... ma scoate din minti !
Imi vine sa-nnebunesc !
E-atit de dezamagitor !
SIMONE BALOG: E greu sa vezi pe cineva pe care-l iubesti
urmarind ceva ce...
posibil sa nu se-ntimple niciodata.
JAMES BALOG: Vezi punctul ala alb acolo...
E un punct alb pe...
Se-ntimpla ceva in ceas.
Dupa luni intregi de belele,
ne-am dat seama ca problema de baza este
in voltmetru si in acest mic ceas digital
acest computer customizat care "le spune" camerelor cind sa filmeze.
ADAM LEWINTER: Am muncit cu baietii astia
la National Geographic, asa ca ne-am pus pe treaba
si am reproiectat controlerele.
JAMES BALOG: We switched Am schimbat catre o cu totul diferita abordare
a circuitelor care folosesc mai putina energie si sunt mult mai fiabile
pentru ca au o schema de circuite mult mai simpla in interior.
ADAM LEWINTER: A fost punctul de rascruce
pentru intregul sistem.
JAMES BALOG: A trebuit sa inlocuim toate ceasurile vechi.
Si a trebuit sa asteptam un intreg sezon pentru a le verifica din nou
ca sa ne asiguram ca merg bine.
ADAM LEWINTER: Ne-apropim din ce in ce mai mult.
JAMES BALOG: Asa este.
Putem sa vedem de-aici.
ADAM LEWINTER: Da.
JAMES BALOG: Okay.
In regula. E aia mare, bine.
Si iata-ne.
Playback.
JAMES BALOG: Merge.
11, 2008. Tocmai a pozat !
A mers toata iarna !
Ahhh, omule. Alo !
Nu-mi vine sa cred ca a lucrat.
Ai idee cit de frig poate fi aici, atit de mult timp ?
ADAM LEWINTER: Sunt surprins in mod placut.
ADAM LEWINTER: Avem peste 2.300 de cadre.
JAMES BALOG: Din iunie ?
Lasa-ma sa ma uit.
ADAM LEWINTER: Si totul merge struna.
JAMES BALOG: A mers in tot acest timp...
Fantastic.
Avem aici memoria camerei si este de fapt
o chestie interesanta.
Aceasta este "memoria" peisajului.
Dar peisajul acela s-a dus.
Nu va mai putea fi vazut probabil niciodata in istoria civilizatiei
si e stocata chiar aici.
In 1984, ghetarul era acolo, 11 mile mai incolo.
Iar azi e aici.
Sa- restrins cu 11 mile.
Ghetarul se micsoreaza,
dar se si subtiaza in acelasi timp.
E ca aerul care iese dintr-un balon.
Poti vedea ceea ce se cheama linia de demarcatie
e linia care arata marginea ghetarului in 1984.
Schimbarea pe verticala e inalta cit
Empire State Building.
Vedeti voi, chiar ne aflam in mijlocul unei schimbari geologice la scara mare.
Stiti ca creierele noastre sunt programate sa gindeasca
ca geologia e ceva care s-a-ntimplat cu mult timp in urma
sau se va-ntimpla peste mult timp in viitor.
Dar ne vine greu sa credem ca se va-ntimpla pe parcursul acestor ani
cind traim noi pe aceasta planeta.
Insa realitatea asa este.
Chestiile astea se pot intimpla foarte, foarte, foarte repede.
Traim chiar in mijlocul unuia dintre aceste momente
de schimbari geologice epocale chiar acum.
Iar noi, oameni, provocam toate astea.
JAMES BALOG: In susul si-n josul stratului de gheata
se afla o zona numita "zona de topire".
Asta-i punctul in care stratul de gheata se topeste si apa rezultata
din covorul de gheata se scurge in mare.
A trebuit sa-mi oblojesc incheieturile pentru festivitatile zilnice.
La asta am avut doua operatii deja
si s-ar putea sa fie nevoie si de-o a treia.
E ca suprafata lunii.
Uitati-va la gaurile alea.
Oh, Doamne, uita-te la chestia asta !
Habar n-aveam ca-i asa de subtire.
Chestia asta, numita "cryoconita", e realizata dintr-o combinatie
de praf natural adus de prin deserturile
Asiei centrae, amestecat cu mici bucati de carbon,
particule fine ce provin de la incendii, gaze de esapament
si praf de carbune de la uzinele de energie.
Si-n plus fata de toate astea, mai sunt si alge care cresc pe-aici si toate astea
plus alte chestii se acumuleaza in aceste mici gaurici,
iar din cauza ca-s negre absorb caldura soarelui mai mult
decit o fac imprejurimile ghetii.
Iar pe toata suprafata stratului de gheata
se afla efectiv miliarde
din aceste mici gauri de cryoconita care se topesc
si se scurg in apa.
Iar cind te uiti la aceste gauri
ceea ce poti sa vezi e cum aceste mici balonase
de "aer stravechi" sunt eliberate pe masura ce stratul de gheata se topeste.
Partea din Groenlanda care se topeste
e in afara marginilor stratului de gheata.
Iar zona aia e in crestere, si urca din ce in ce mai sus
catre stratul de gheata. 60100:40:40,810... > 00:40:44,300 Pe masura ce au loc schimbarile de clima in partea aia de lume.
Vedeti voi, toata aceasta apa rezultata din topire
se scurge prin aceste gauri in forma de svaiter si coboara apoi
prin canale,
acumulindu-se din canalele mici catre canalele mari.
Mai e posibil ca totul sa cada pe verticala,
prin aceste caverne tip "Moulin".
Astfel ajung in partea de jos a ghetii
iar de acolo in ocean.
DR. TAD PFEFFER: De obicei,
daca faci climatul un pic mai cald,
Gheata se sparge un pic.
Daca ai un climat un pic mai rece,
gheata creste un pic.
Iar chestiile astea doua sunt un fel de munca pentru a mentine balansul.
Dar daca e prea cald, iar gheata devine prea subtire,
raspunsul nu mai e la fel, amploarea creste.
Cind ai depasit un anume punct, deja nu mai conteaza climatul.
E ireversibil, pur si simplu scapat de sub control.
JAMES BALOG: Cresterea nivelului marii se va-ntimpla
in timpul vietii fiicei mele, si va fi undeva intre un picior (n.a. =0,3m)
si jumatate si 3 picioare.
Minimum. Nu pare a fi prea mult daca traiti
in Rocky Mountains, dar daca traiti in golful Chesapeake Bay,
in lungul coastelor Statelor Unite,
sau in cimpiile inundate de Ganges, eh, atunci inseamna enorm.
Conteaza in China, conteaza in Indonesia.
Minimum 150 de milioane de oameni vor fi stramutati
iar asta inseamna aproape jumatate din marimea SUA.
Si toti oamenii astia vor suporta inundatii si vor trebui
sa se mute in alta parte.
Va fi mult intensificat deasemenea impactul uraganelor si taifunurilor.
Iar asta inseamna ca va fi mult mai multa apa de-a lungul liniilor de coasta
deci atunci cind vor veni aceste furtuni mari,
un volum mult mai mare de apa va fi impins catre interior, pe pamint uscat.
Iar asta-i punctul in care povestea noastra
despre schimbarea climatului Groenlandei este pusa in valoare,
se afla in acea apa topita care se scurge in ocean.
Asta-i ceea ce fotografiem noi; si asta-i ceea ce am urmarit sa reliefam
cind am incercat sa construim acest documentar.
ADAM LEWINTER: Stii, am vazut chestiile astea din pozele voastre
sau poze din satelit, dar sa fiu aici este aproape incredibil.
Totul devine un pic mai real.
Pe masura ce avansam, de ce n-am incerca
sa dam si o dimensiune a ce se-ntimpla ?
JAMES BALOG: Sigur.
Doar ca trebuie sa fii atent, nu te apropia prea mult de margine, da ?
Stai sus, unde-i terenul neted.
Asta inseamna ceva.
ADAM LEWINTER: E terifiant.
Asta nu-i o gaura mica la 10 picioare in pamint,
are 100 de picioare in adincime, direct intr-un abis.
Daca n-ai asta, acel mic punct care reprezinta o persoana
pe scala, atunci e pierdut.
JAMES BALOG: E fabulos.
E o ruta destul de rezonabila chiar aici.
Uita-te la asta.
ADAM LEWINTER: Oh, da.
JAMES BALOG: E ca un cadou.
ADAM LEWINTER: Asta-i punctul de pericol.
ADAM LEWINTER: Mai mult ca sigur.
JAMES BALOG: Ei bine, un alt pericol este
ca toata chestia sa implodeze brusc
si sa aiba loc un fel de colaps,
dar probabilitatea e destul de mica.
ADAM LEWINTER: E una din miile de moristi
din zona de topire in Groenlanda iar in fiecare zi
gheata se topeste,
iar apa se strecoara in stratul de gheata.
Este enorm, nici macar nu poti sa vezi
pina in departare cit de multa apa vine din acest loc.
ADAM LEWINTER: Ati prins ideea.
JEFF ORLOWSKI: Adam, ai facut vreodata ceva
de genu' asta mai inainte ?
ADAM LEWINTER: Nu, nicidecum.
ADAM LEWINTER: E vorba de riscuri calculate.
Nu e ca si cum ne ducem pur si simplu acolo
jucind ruleta ruseasca.
JAMES BALOG: Floare la ureche.
Ohhh, tot soiul ala de incretituri curioase
si de efecte de zdrobire in genunchi.
Nu tocmai ce mi-a recomandat doctorul.
In regula. Uita-te-n jos !
ADAM LEWINTER: In jos ?
JAMES BALOG: Uite ! Jos !
ADAM LEWINTER: E doar fundul...
Oh, Dumnezeule !
Nu vreau sa cobor mai jos de-atit.
JAMES BALOG: I'm going Ma duc aici pe aceasta iesitura micuta.
Bine ? Si nici o grija, imi asum riscul ca nu se va rupe.
Totul gata !
ADAM LEWINTER: Multumescu-ti tie, Doamne !
JAMES BALOG: Fantastic !
Se aud bucati mari care seamana ca zgomot cu pietrisul
pe care le simt rostogolindu-se pe acolo.
Omul bionic.
Mi-am acoperit zonele inflamate dureroase cu anti-inflamatoare
si algocalmine ca sa ma pot misca pe teren
si as vrea sa cred ca... situatia e destul de bunicica, nu-i chiar asa de rea.
Fara a-mi da seama ca acestea sunt de fapt droguri care mascheaza simptomele
mai mult decit realizam eu.
JAMES BALOG: Pa, iubire.
Te iubesc.
SUZANNE BALOG: Si eu pe tine.
Din ce in ce mai multi oameni devin din ce in ce mai neincrezatori
referitor la existenta schimbarilor climatice.
HANNITY: These so called Acesti asa-zisi "savanti ai climatului"
influenteaza negativ intreaga comunitate globala.
BRIAN SUSSMAN: Nu exista nici un consens, e un mit.
SENATOR INHOFE: Notiunea ca oamenii produc gaze,
acest gaz antropogenic, acest C02 ce cauzeaza incalzirea globala este probabil
cea mai mare pacaleala comisa vreodata
impotriva poporului american.
RUSH LIMBAUGH:
Toata stiinta asta de doi bani a fost o inselaciune totala si un fals !
SUZANNE BALOG: Lui Jim i s-a spus dupa operatie
ca exercitiile pe jos nu sunt o forma de gimnastica
pe care ei i-ar recomanda-o.
Nu sunt sigur ca-i cu totul scufundat inca.
JAMES BALOG: Cred ca, atunci cind am inceput,
ghetarul era aproximativ pe aici.
Posibil sa fi fost acolo, posibil si aici;
in orice caz e undeva prin zona asta.
Uite. Uita-te la asta.
In '05, nu puteai nici macar sa te uiti in canion,
uite, s-a umplut de tot pina la punctul ala.
Si uite-acum, uite cit de jos este acum.
JAMES BALOG: Frumos.
Iar asta-i 2007, nu-i nici macar 2005.
In 2007, doar acum doi ani in urma, n-ai fi putut vedea dincolo
de muntele ala de incretituri de colo.
Chestia s-a redus ingrozitor de mult, vreau sa spun,
Nu stiu cu cite picioare a scazut, dar oricum, e mult.
Daca n-as fi vazut pozele
nu mi-ar fi venit sa cred.
JAMES BALOG: Cind am vazut ghetarul ala murind, a fost ca si cum... wow.
Stii, noi, uh...
Daca un ghetar care a fost acolo de 30.000 de ani,
sau de 100.000 ani moare "literal vorbind" in fata ochilor mei,
devii foarte constient de faptul ca...
Stii, citeodata...
citeodata treci dincolo de orizont si nu mai vii inapoi.
JEFF ORLOWSKI: James face acum exact ce doctorii lui
i-au spus ca n-ar trebui sa faca.
ADAM LEWINTER: Mai jos.
JAMES BALOG: Oh, omule.
ADAM LEWINTER: Un pic mai mult...
Okay...
Da... acolo mergem.
JAMES BALOG: In dimineata asta se simte mai rau decit
in oricare alta zi inainte de operatie.
S-a simtit mai bine la 3 zile dupa operatie
decit se simte acum.
Cred ca cel mai bun lucru care se poate spune despre asta este
ca exista o oarecare lejeritate in ce priveste siguranta.
ADAM LEWINTER: Ei bine, ai putea poate sa-ti netezesti calea, dar...
nu poti cobori chiar asa.
SVAV JONATANSSON: Decit daca esti intr-un scaun cu rotile.
ADAM LEWINTER: Vreau sa spun: trebuie sa ajungem acolo
sa verificam camerele si tot restul dar...
nu-i neaparat nevoie, de fapt, sa faci asta.
Vreau sa spun ca e mai mult decit o catarare oarecare,
asa cum am facut in ultimele doua zile.
JAMES BALOG: Am avut o perioada grea pina sa-mi vina ideile, stii ?
SVAR JONATANSSON: Ei bine, aici e vorba de altceva.
ADAM LEWINTER: De aia genunchii tai sunt asa.
JAMES BALOG: Okay.
Sunt inclinat sa cred ca voi, baieti, ar trebui sa mergeti si sa vedeti
daca macar una din camere face capturi,
si sa le bagati in computer azi.
In regula ?
ADAM LEWINTER: Dea.
JAMES BALOG: Destul.
ADAM LEWINTER: Vezi traseul ?
ADAM LEWINTER: Okay.
Opreste. Vezi daca poti intra.
Asta-i !
Hai sa plecam de-aici.
ADAM LEWINTER: De fiecare data cind vine momentul,
imi trece acelasi gind prin minte si-mi spun:
"unde ne-o fi fost capul" ?
Poate ca munca aia de birou nu era asa de rea.
Dar...
SVAV JONATANSSON: Sandvisurile sunt mai bune aici.
ADAM LEWINTER: In timpul ala imediat dupa sandvis
ma simt cu totul fericit sa fiu aici.
Proiectul asta este...
se fac 2 ani de cind l-am inceput.
Cred ca avem... sute de mii de imagini.
SVAV JONATANSSON: E ca si cum... da,
a mers pina la limita maxima
iar uneori chiar simti ca a mers inca si mai departe.
Da, si a vorbit despre asta, a spus: ei bine,
deci n-o sa fie decit a patra interventie chirurgicala la genunchi, stii ?
De fapt, oricite operatii ar fi nevoie ca sa poata sa mearga mai departe.
Cum toata lumea spune, ma duc sa-mi fac iar operatie la genunchi
ca sa ma pun pe picioare, sau ceva de genu', stii ?
Ca sa fie mai bine.
Dar pentru el, a fi mai bine inseamna sa se poata mentine astfel incit
sa impinga lucrurile inainte, chiar daca practic se auto-distruge,
iar dupa aia probabil o sa repete figura din nou.
JAMES BALOG: Okay, Svav, esti gata pentru o noua expunere ?
Fa-o exact cum ai mai facut-o, okay ?
Gata ?
SVAV JONATANSSON: Deci o acopar pe cit de repede pot.
JAMES BALOG: Asa e.
JAMES BALOG: Uitindu-ma inapoi, la inceputurile carierei mele,
am descoperit ca a fost ceva cu adevarat special
vorbind despre realizat fotografii noaptea, pentru ca asta iti antreneaza mintea
pe toata suprafata planetei.
Nu mai esti doar o fiinta umana mergind
prin lumea obisnuita.
Esti un animal uman, ca sa zic asa, mergind cu pasi uriasi pe suprafata
unei planete care se afla chiar in mijlocul galaxiei.
Noi, ca si cultura, uitam deseori
ca suntem de fapt organisme naturale
si ca avem aceasta conexiune foarte, foarte adinca
si contact cu... si contact cu natura.
Nu poti separa civilizatia de natura.
Suntem cu totul dependenti de ea.
ADAM LEWINTER: Scurt timp dupa asta,
ne-a trimis in aceasta lunga croaziera de proportii,
intr-un loc in care e foarte greu de ajuns,
ca sa facem o fotografie care e... era vorba de fapt de o poza in intuneric.
Ideea a aparut de la acest ghetar numit Store.
Evenimentul a fost atit de spectaculos incit am decis
sa ne intoarcem si sa mergem la un ghetar si mai mare,
asa ca ne-am dus la acel ghetar Ilulissat si ne-am fixat pe pozitii.
Si am asteptat. Vom incerca sa prindem citeva...
citeva evenimente de "nastere" a aisbergurilor.
Stiti voi, bucati intinse de kilometri de gheata venind
din acest imens, masiv ghetar.
Ghetarul Ilulissat din Groenlanda este ca un fel de
mama a tuturor ghetarilor.
E cel mai "productiv" ghetar
din emisfera nordica.
Se spune ca asta ar fi ghetarul din care ar fi provenit aisbergul
ce a scufundat nava Titanic.
Scade cam cu 130 de picioare in fiecare zi.
E un fiord cu adevarat foarte mare plin cu gheata,
si e lat de aproape 5 mile.
ADAM LEWINTER: Asta inseamna imens.
JEFF ORLOWSKI: L-am pierdut de tot.
Inca il mai vezi ?
ADAM LEWINTER: Se misca, este... e pe cale sa ajunga
in fata peninsulei in care credeam ca va ajunge.
JEFF ORLOWSKI: Oh, il vad.
ADAM LEWINTER: E la baza ei.
JEFF ORLOWSKI: Care-i treaba ?
ADAM LEWINTER: Mi-au inghetat bocancii.
Si-s foarte obosit.
Si nu se-ntimpla mai nimic.
De zile intregi, si alte zile si tot asa.
O numim "privitul ghetarului".
JEFF ORLOWSKI: Pentru ca, vorbind in sens strict literal, eram
doar eu si Adam, timp de 3 saptamini, privind gheata.
JAMES BALOG: Fotografierea a fost pentru mine
la fel de mult ca nimic, vorbind in termeni de asteptari.
Prin intermediul camerei, stii, am devenit un fel de vehicole
care au introdus asteptarile in afara propriei experiente.
Iar in acest caz noi eram mesagerii.
PRESENTOR: E un vizionar,
iar munca lui e ca acele obiecte sacre.
Vi-l prezint pe James Balog.
JAMES BALOG: Multumesc mult.
Putem face mai multa lumina in casa ?
Asta e, e mai bine.
Okay. Ce-o sa fac aici in seara asta e sa va aduc
citeva probe tangibile, vizuale ale caracterului imediat
a schimbarii climatului in sine.
Ghetarii sunt importanti pentru ca ei au impact asemanator
unei mine de carbuni la nivel global.
E locul in care poti vedea cum se petrece schimbarea climatica.
Si fara a ne lua adio de la ei,
lasati-ma sa va spun ce am vazut acolo.
Acesta e un ghetar numit Solheim,
la care ne uitam in jos acum.
Iar acum sa ne intoarcem putin in timp.
Puteti vedea capatul cum se retrage,
puteti vedea cum s-a format acest riu,
puteti vedea cum se umfla.
Intoarceti-va citiva ani in timp...
Iata de unde a inceput...
... si unde s-a terminat cu citeva luni in urma.
Acum uitati-va in partea laterala a ghetarului,
o privire de ansamblu pina la capat.
Asta e ceea ce vedem.
Uitati-va aici.
Veti vedea cum a scazut aici:
pe masura ce caldura se intensifica la suprafata
ghetarului, aceasta se reduce si se fragmenteaza.
In acelasi timp, un curent se formeaza pe dedesubtul
ghetarului care se topeste si se scurge repede la vale,
"spalind" totul in cale.
Marea parte a ghetarilor din lume sunt pe cale de topire.
Parcul National al Ghetarilor din Montana va avea nevoie de un nou nume.
Il vom numi parcul national cu mai putini ghetari pina pe la mijlocul
secolului pentru ca toti ghetarii se vor fi topit pina atunci.
E o atit de ciudata fascinatie, bizara chiar,
in a privi aceste lucruri pe care in mod normal nu le poti vedea
petrecindu-se aievea.
Suntem pe ghetarul Columbia din Alaska, iar aceasta este o vedere
a ceea ce se cheama "fata puiului".
E ceea ce una din camerele noastre a vazut
pe parcursul a citeva luni.
Modul in care se petrec lucrurile pe Columbia este in mare parte
datorita dinamicii specifice, locale, a ghetarului
iar in parte schimbarilor climatice.
Aici avem iarasi o inregistrare punctuala de pe Columbia.
Si toata lumea spune: "Ei bine, dar nu cresc la loc pe timpul iernii ?"
Nu, ghetarii scad chiar pe parcursul iernii
pentru ca e un ghetar aflat in conditii neprielnice, mai exact nesanatoase.
Ne-am dat seama ca scade atit de mult cind am orientat camera
ca sa vedem urmele retragerii.
Apoi a trebuit sa ne rotim din nou.
Iar apoi, cind ne-am intors in ultimul August, era atit de departe
iesit din matca initiala incit a trebuit sa intoarcem camera inca o data
si doar asa am putut sa mai vedem inca ghetarul.
Deci de aici am inceput acum 3 ani in urma, undeva pe partea stinga,
iar acolo am fost acum citeva luni in urma cind am urcat iar pe Columbia.
ADAM LEWINTER: Suntem pe cale de a avea parte
de un colaps, si vom pune pietre deasupra.
Si se si scurteaza.
O sa avem o prabusire acum.
FEMALE REPORTER (VO): James Balog realizeaza un documentar despre topirea
tuturor ghetarilor din lume.
Cele mai vizibile manifestari ale schimbarilor climatice de pe planeta.
Si o realizeaza facind posibila si observarea de catre oamenii de stiinta.
CNN FEMALE REPORTER: James Balog este fondator
si director al Extreme Ice Survey, ni s-a alaturat acum
din Denver. James, multumim ca esti cu noi.
JAMES BALOG: Placerea e de partea mea, multumesc.
BRIAN WILLIAMS: Vom avea deasemenea mai multe in raportul nostru special
despre un om care si-a lasat fotografiile sa vorbeasca pentru el.
JAMES BALOG: Ca fotograf este extraordinar
sa vezi chestia asta, dar ca cetatean al lumii,
e pur si simplu oribil.
MALE REPORTER (VO): Luati in considerare si pe cine a trimis NASA
ca delegat la summit-ul pe tema schimbarilor de climat din Copenhaga.
Jim Balog, un fotograf ce insoteste grupul Extreme Ice Survey.
JAMES BALOG: Comparativ cu '06
acest ghetar s-a retras cu vreo 10-11 mile.
Iar acum s-au mai adaugat doar in ultimii citiva ani
inca doua mile si jumatate.
DR. MARTIN SHARP: Unul din lucrurile pe care o sa le auziti cel mai des
in dezbaterile despre transformarile ghetarilor
e ca sunt ghetari pe aceasta lume
care devin de asemenea mai mari
si "cresc", deci, cum e posibil asa ceva ?
Cum poate reprezenta asta un raspuns la semnalul dat de incalzirea globala ?
E ceea ce am facut recent in teritoriul Yukon din Canada,
unde am studiat schimbarile din zona ghetarilor din 1958 pina in 2008.
Si ceea ce am gasit a fost ca din 1400 de ghetari care erau acolo
in 1958, 4 din ei au devenit si mai mari.
Aproape 300 au disparut complet, si aproape toti ceilalti
au devenit mai mici.
Intr-adevar, exista o componenta de variabilitate naturala
in schimbarile climatice pe care am observat-o, dar asta nu e suficient
pentru a explica intregul semnal pe care il primim.
Asta inseamna ca trebuie sa existe un element gen gaz de sera care produce fenomenul.
JAMES BALOG: Partea de sus a ghetarului Ilulissat, zona de formare a "puilor".
Un mic elicopter e aratat ca reper de marime.
Oceanul Atlantic este in partyea stinga,
acoperit cu aisberguri atit de multe,
incit ai putea traversa oceanul mergind pe ele...
ADAM LEWINTER: Sunt in telefon cu Jim,
intr-una din verificarile noastre obisnuite, si nu s-a intimplat mai nimic.
ADAM LEWINTER: Hey Jim !
Uh... treaba-i destul de buna.
Am avut citeva rafale de vint.
Dar in afara de asta, treburile decurg destul de bine pe-aici.
Avem lipsa citeva secvente de timp.
JEFF ORLOWSKI: A-nceput Adam, cred.
Adam a-nceput, intr-adevar.
ADAM LEWINTER: Asteapta un pic, Jim, Jim...
Bucata mare a-nceput sa "faca pui".
Te sun eu inapoi.
JEFF ORLOWSKI: Suna-l inapoi.
ADAM LEWINTER: Bine, pa.
JAMES BALOG: Inca mai continua ?
JEFF ORLOWSKI: Mda.
In sectiunea asta in forma de "V" de aici.
Sa fiu al naibii, uita-te la chestia asta mare cum se rostogoleste.
Si-au dat drumul toate 4, nu ?
ADAM LEWINTER: Da. Uite-aici !
Vezi cum...
uita-te la intreaga chestie !!
Suprafata de formare are undeva intre 300 si 400 picioare inaltime.
Bucati de gheata au fost improscate
in ocean pina la 600 de picioare si apoi au cazut.
Singurul mod in care poti incerca sa faci o comparatie la scara umana
astfel incit sa ai o referinta e sa-ti imaginezi Manhattan-ul.
Brusc si dintr-odata, toate acele cladiri incep pur si simplu sa salte
si sa tremure si sa cada unele peste altele,
imprastiindu-se peste tot in preajma.
Tot acest masiv oras spargindu-se in bucati
chiar in fata ochilor vostri.
Noi suntem doar simpli observatori.
Aceste doua puncte din parte laterala a muntelui
suntem noi privind si inregistrind cel mai mare
eveniment de formare a puilor, cu martori si prins pe banda.
JAMES BALOG: Deci cit de mare a fost acest eveniment
la care tocmai ne-am uitat ?
Vom apela din nou la citeva ilustrari
pentru a va conferi simtul proportiei.
E ca si cum intreaga parte de jos din Manhattan s-a spart in bucati,
exceptind asta, grosimea... inaltimea... este echivalenta
cu acele cladiri care sunt de 2 ori si jumatate,
sau chiar de 3 ori mai inalte decit sunt in realitate.
E o chestie magica, miraculoasa, oribila si inspaimintatoare in acelasi timp.
Nu stiu daca cineva a realizat miracolul situatiei
si oroarea din spatele ei.
A fost nevoie de 100 de ani pentru asta:
pentru a se retrage 8 mile, de la 1900 la 2000.
De la 2000 la 2010, s-a retras cu 9 mile.
Deci in 10 ani, s-a retras cu mult mai mult
decit in cei 100 de ani anteriori.
E real.
Schimbarile s-au petrecut; sunt foarte vizibile,
pot fi fotografiate si sunt masurabile.
Nu e loc pentru cine stie ce disputa stiintifica substantiala pe tema asta.
Iar cea mai mare ironie si tragedie a timpurilor noastre e ca o mare parte
din public crede
ca stiinta inca mai cerceteaza pe tema asta.
Stiinta nu mai are nici un cuvint de spus.
JAMES WOOLSEY: Una din chestiile cele mai problematice
despre schimbarile de clima e ca aproape toti
climatologii de prestigiu din lume sunt de fapt
mult mai inspaimintati de toate astea decit e insusi publicul.
DENNIS DIMICK: Oamenilor le e destul de greu sa inteleaga
atunci cind vorbim despre schimbarile climatice.
Ceea ce este pentru mine atit de puternic si fara precedent, de fapt,
in munca pe care o face e vizualizarea schimbarii,
care ne permite sa vedem de fapt ce a fost si ce va fi.
RICHARD WARD: Am vazut munca lui de vara trecuta
iar asta mi-a schimbat cumva viata in sensul ca a trebuit sa
renunt la ce faceam, adica sa lucrez pentru compania Shell,
si m-am lasat implicat in aceasta dezbatere intr-un mod mult mai profund.
LOUIS PSIHOYOS: Extreme Ice Survey va intra in
istorie ca fiind cei ce au scos in evidenta
faptul ca stim ce se-ntimpla.
Nu puteti nega asta !
JAMES BALOG: N-avem o problema cu economiile,
tehnologia sau politicile publice.
Avem o problema cu perceptiile lor.
Pentru ca suficient de multi oameni nu-si dau seama inca.
Cred cu tarie ca inca mai avem o sansa chiar acum.
Suntem foarte aproape de marginea unei crize,
dar inca mai avem sansa de a infrunta cea mai mare provocare
a generatiei noastre, de fapt a secolului nostru.
Multumesc.
Cind fiicele mele, Simona si Emilia, se vor uita la mine peste 25 sau 30 de ani
din acest moment si vor spune: "Si ce ai facut atunci cind, cind...
s-a petrecut incalzirea globala
iar voi, baieti, stiati ce va urma ?"
Vreau sa fiu in stare sa pot spune:
"Am facut tot ceea ce am putut sa fac."
Titraj realizat de Livake. In cinstea fiului meu, Razvan-Theodor.
Adaptarea Bubuloimare